F. M. Dostojevski, Zločin i kazna 

- Ja ću vam, Aljona Ivanovna, ovih dana donijeti možda još jednu stvar... srebrnu... lijepu... dozu za cigarete... kad je dobijem opet od prijatelja. 
Zbuni se i zašuti. 
- No, onda ćemo govoriti, baćuška. 
- Zbogom... A vi ste uvijek sami kod kuće, sestrice vaše nema? - zapita on, što god je mogao slobodnije, kad je izlazio u predsoblje. 
- A što će vam ona, baćuška? 
- Pa ništa. Samo sam zapitao. A vi odmah... Zbogom, Aljona Ivanovna! 
Raskoljnjikov iziđe sav zbunjen. Zbunjenost mu je sve rasla te rasla. Kad je silazio niz stube, nekoliko se puta čak zaustavio, kao da ga je nešto iznenada zaprepastilo. A naposljetku, već na ulici, uzvikne: 
"Oh, Bože, kako je sve to odurno! Ta zar ja, zar ja... ne, to je besmislica, gadarija! - priklopi on odrešito. - I kako mi je takva strahota mogla i pasti na pamet? Evo, za kakvu je prljavštinu prikladno moje srce! Ta to je nadasve prljavo, gnjusno, gadno, gadno!... A ja cio mjesec dana..." Ali nije mogao ni riječima, ni usklicima da iskaže svoju uzbuđenost. Čuvstvo beskrajne odvratnosti, što ga je započelo gušiti i stezati mu srce još onda, kad je išao k starici, toliko je sada ojačalo i tako mu se jasno predočilo, da nije znao, kamo bi se djeo od jada. Teturao je po pločniku, kao da je pijan, nije primjećivao prolaznike i sudarao se s njima, a snašao se istom u drugoj ulici. Ogleda se i opazi, da stoji pred krčmom, u koju se ulazi s pločnika niz stube, u podrum. Baš taj čas su izlazila na vrata dva pijanca i, jedan drugoga podupirući i psujući, penjala se na ulicu. Raskoljnjikov bez duga premišljanja siđe odmah dolje. Nikada nije dosad ulazio u krčme, no sada mu se vrtjelo u glavi, a žeđa ga je palila i morila. Prohtjelo mu se, da se napije hladna piva, tim više, što je nenadanu svoju slabost pripisivao i tomu, što je bio gladan. Sjedne u mračan i prljav ugao za ljepljiv stolić, naruči pivo i pomamno iskapi prvu čašu. Odmah mu odlane i misli mu se razvedre. "Sve je to besmislica", reče on, nadajući se, "ta čemu sam se ja i zbunio! To je samo tjelesno neraspoloženje. Samo jedna čaša piva, komadić dvopeka, - i za čas ti se okrijepio um, razvedrila misao, učvrstile nakane! Pi, kako je sve to sićušno i..." Ali unatoč tomu prezirnom otpljuvavanju gledao je već veselo, kao da je iznenada zbacio neko užasno breme, te prijaznim pogledom ogleda prisutne. No i u taj je čas nejasno slutio, da je sva ta sklonost prema nečem boljem bila također nezdrava. 
U taj čas je u krčmi ostalo malo ljudi. Osim ona dva pijanca, koje je sreo na stubama, izašla je za njima odjednom cijela rulja od pet ljudi, s djevojkom i s harmonikom. Kad odoše, nastane tišina i bi nekako prostrano. 

[baćuška – mladić]